Šta da radim sa vama profesore?
Zašto misliš da treba da uradiš bilo šta?
Pa, kao što rekoh, ovo nije nešto čime se bavim.
Kada sam jutros krenuo na posao
nisi bio deo mojih planova,
ali, tu si.
Ništa to ne znači. Ne mora sve što se dešava
da ima neko drugo značenje.
Šta onda ovo znači?
Baš ništa. Stalno srećemo nekoga
i neko od njih je možda u nevolji,
ali to ne znači da je to tvoja odgovornost.
Kako god, ljudi koji vode računa o potpunom strancu
vrlo često ne vode računa o onima
o kojima bi trebali, po mom mišljenju.
Ako radiš samo ono što bi trebao
nećeš biti u situaciji da postaneš heroj.
A to bih bio ja?
Ne znam. Bi li?
Ima neke istine u tome
ali u ovom slučaju moram reći da ne znam
kakve bih to osobe trebao da potražim, niti
šta sa njima da uradim kada ih pronađem.
U ovom slučaju, moramo uzeti u obzir jednu činjenicu.
A to bi bilo?
To bi bilo da, eto, stoje tu. Vidim nekoga i kažem:
"Ne izgledaš mi poznato". Ali tu je,
pa bi možda trebalo malo bolje pogledati.
Je li to ono što si uradio?
Pa, moram priznati
da je bilo teško ne primetiti te.
Pristup ti je veoma direktan.
Nisam ti prišao. Nisam te ni video.
Nije mi jasno kako si se uvalio u ovu situaciju?
Da...
Jesi li dobro? Jesi li spavao sinoć?
Ne.
Pa,
kada si odlučio da je danas taj dan?
Desilo se nešto posebno?
Ne.
Danas mi je rođendan,
ali ne bih rekao da je to nešto posebno.
Srećan rođendan profesore.
Hvala.
Znači, približavao ti se rođendan
pa si pomislio da je to baš taj dan?
Ko zna? Možda su rođendani opasni,
kao... Božić.
Ukrasi vise sa drveća, natpisi sa vrata,
i tela sa toplovodnih cevi širom Amerike.
To baš i nije Božićna slika, zar ne?
Nije ni Božić ono što je nekada bio.
Mislim da si tu u pravu. Zaista mislim.
Moram da idem.
Uvek tako oblačiš kaput?
Šta ima loše u načinu na koji oblačim kaput?
Nisam rekao da ima nešto loše u tome
samo sam pitao da li je to uobičajen način.
Nemam uobičajeni način.
Samo ga obučem.
Šta mu fali, feminiziran? Šta?
Samo proučavam tvoje navike.
Pa, moram da idem.
Pričekaj dok uzmem svoj kaput.
Da uzmeš kaput? - Da. - Kuda ćeš? - Idem sa tobom.
Kako to misliš? Gde ideš sa mnom?
Idem sa tobom, gde god da si krenuo.
Ne, ne ideš. - Da, idem.
Idem kući... - U redu.
U redu? Nećeš valjda sa mnom kući?
Naravno da hoću. Samo da uzmem kaput.
Ne možeš sa mnom kući.
Zašto? - Ne možeš!
Šta,
ti možeš sa mnom mojoj kući, ali ja ne mogu sa tobom?
Ne. Ne radi se o tome.
Samo moram kući.
Živiš u stanu? - Da.
Ne puštaju crnce u zgradu? - Ne... hoću reći
naravno da puštaju.
Vidi, dosta zezanja. Moram da idem. Zaista sam umoran.
Dobro, znači nećeš imati problema što me uvodiš unutra.
Ti to ozbiljno. - Mislim da znaš da sam ozbiljan.
Mora da se šališ. - Ozbiljan sam kao infarkt.
Zašto to radiš? - Ja? Nemam izbora.
Naravno da imaš. - Ne. Nemam.
Ko je tebe postavio za mog anđela čuvara?
Znaš ko me je postavio za tvog anđela čuvara.
Vidi, nisam tražio da mi skočiš u naručje
u podzemnoj jutros. - Nisam ti skočio u naručje.
Nisi? - Ne.
Kako si onda dospeo tamo?
Šta? Sada ne idemo?
Stvarno misliš da je Isus u ovoj sobi?
Ne.
Ne MISLIM da je u ovoj sobi.
ZNAM da jeste.
To je stvar aspekta. Isto kao kada sam pitao za način tvog oblačenja.
To nije isto. To je stvar dogovora.
Ako ja i ti kažemo da imam kaput na sebi
a Sesil kaže da sam nag, zelen i da imam rep
trebali bi da se zapitamo, gde da smestimo Sesila
kako se ne bi povredio.
Ko je Sesil?
Niko. Izmišljen lik.
Sesil ne postoji. On je samo lik
koga sam izmislio kako bih istakao poentu.
Izmislio? - Da.
Znači, njegovo mišljenje se ne računa?
Ne. Zato sam ga izmislio.
Mogao sam i drugačije. Mogao si ti biti taj
koji misli da ja nemam kaput.
I ostala sranja koja si rekao? - Da. - Ali nisi.
Nisam. - Sve si natovario Sesilu.
Da.
Ali, Sesil ne može da se brani
po pitanju da se ne slaže sa ostalima,
jer njegova reč se ne računa, ne uzimajuci u obzir činjenicu da
si ga izmislio, da je zelen i sve ostalo.
Nije on zelen, ja sam. Kuda ovo vodi?
Samo pokušavam da saznam više o Sesilu.
Ne bih rekao. Možeš li da vidiš Isusa?
Ne, ne mogu.
Ali razgovaraš sa njim. - Svakog dana.
I on sa tobom. - Čuo sam ga, da.
Čuješ li ga kao mene?
Ne, ne tako. Ne čujem glas.
Iskreno, ne čujem ni svoj,
ali čuo sam ga.
Kako znaš da on nije samo u tvojoj glavi?
On jeste u mojoj glavi.
Pa, onda mi nije jasno šta to pokušavaš da mi kažeš.
Znam da ti nije jasno, šećeru. Ovako.
Prvo moraš da shvatiš
nema izvorne misli u mojoj glavi.
Jer ako nema prizvuk božanske uzvišenosti,
ne interesuje me. - Božanske uzvišenosti.
Da, sviđa ti se? - Nije loše.
To sam čuo na radiu od jednog crnog propovednika.
Poenta je, ako ne probam na drugi način
i to ne samo kao izgovor,
već kao trčanje kroz šumu vezanih očiju
lomeći zube, Gospode... nisam li pokušao?
Ako u tome možeš da nađeš nekog boljeg od mene
voleo bih da ga upoznam. Stvarno bih voleo.
I šta misliš da sam time dobio?
Ne znam. Šta si time dobio?
Život posle smrti, eto to.
Život posle smrti.
Smrti posle koje ti je sve jedno gde ćeš leći.
Razumem.
Sumnjam.
Da te pitam nešto.
U redu.
Da li si ikada čitao ovu knjigu?
Pročitao sam neke delove.
Jesi li je ikada pročitao?
Pročitao sam jevanđelje po Jovu.
Jesi li je ikada pročitao?
Ne.
Ali pročitao si puno knjiga? - Jesam.
Približno, koliko? - Nemam predstavu.
Približno!
Dve nedeljno
oko 100 godišnje skoro 40 godina.
Dve nedeljno...
40 puta 100 je 4000.
Samo te zezam profesore.
Ovako ćemo, reci neki broj
bilo koji broj, a ja ću ga pomnožiti sa 40.
26. - 1040.
118. - 4720.
4720. - Da.
Odgovor je pitanje. - Molim?
To je sledeći broj. - 4720?
To je veliki broj profesore. - Jeste.
Znaš li odgovor? - Ne, ne znam.
188,800.
Da proverim.
Kako to radiš?
Razumem se u brojeve, pa nisam baš poželjan za kockarskim stolovima.
Ako umeš brzo da računaš možeš svakoga da prevariš
i lagano prisvojiš sadržaj njegovih džepova.
Imao sam puno vremena za vežbu dok sam bio u zatvoru.
Shvatam.
Vratimo se tebi i knjigama koje si pročitao.
Kažeš da si pročitao 4000 knjiga. - Možda, verovatno i više.
Ali ne i ovu knjigu.
Ovaj, ne... ne celu. - Zašto? - Ne znam.
Koja je najbolja knjiga ikada napisana?
Nemam pojma. - Navedi neku.
Ima puno dobrih knjiga. - Izaberi jednu.
Možda "Rat i Mir". - U redu.
Misliš li da je ta knjiga dobra kao ova?
Ne znam. To su različite knjige.
Ta knjiga "Rat i Mir", plod je nečije mašte, zar ne?
Jeste.
Znači, zbog toga se razlikuje od ove?
Ne. Po meni, obe su plod nečije mašte.
Nijedna nije istinita?
Ne u istorijskom smislu. Nisu.
A kakva bi bila istinita knjiga?
Pretpostavljam istorijska.
Gibonov "Uspon i pad Rimskog carstva" bi mogla da bude ta.
Opisuje događaje koji su se zaista desili.
Misliš li da bi ta knjiga bila dobra kao ova?
Biblija? - Biblija.
Ne znam. Gibonova je okosnica. Jedna od najvažnijih.
I istinita, ne zaboravi. - I istinita. Da.
Ali, da li je tako dobra?
Ne znam.
Ne znam. Ne znam mogu li se uporediti.
Mešamo babe i žabe.
Ne mešamo babe i žabe profesore.
Pričamo o knjigama.
Da li je knjiga "Uspon i pad",
dobra kao ova?
Odgovori na pitanje.
Moram reći da nije.
Na koricama je nekada pisalo,
pre nego što se izlizalo,
"Najbolja knjiga ikada napisana."
Misliš li da je to tačno? - Ne znam.
Čitao si dobre knjige? - Trudio sam se, da.
Ali nisi pročitao najbolju.
Zašto? - Moram da idem.
Ne moraš da ideš profesore. Ostani da razgovaramo.
Bojiš se da bih mogao da se vratim na stanicu.
Mogao bi, zato ostani tu sa mnom.
Šta ako obećam da neću?
Svejedno bi mogao.
Zar ti ne bi trebao da ideš na posao?
Tamo sam i krenuo.
Ali ti se nešto čudno desilo na putu do tamo.
Da, tako je.
Hoće li te otpustiti?
Ne, neće me otpustiti.
Mogao bi da se javiš. - Nemam telefon.
Jasno im je da neću doći. Nisam od onih koji kasne.
Zašto nemaš telefon? - Nije mi potreban.
lonako bi ga ukrali narkomani. - Nabavi jeftin.
Nema previše jeftinog za narkomana.
Da se vratimo tebi.
Zadržimo se na tebi, još malo.
Mogu li da te pitam nešto? - Naravno.
Gde si stajao? Uopšte te nisam video.
Misliš kada si skočio?
Da. - Bio sam na platformi.
Na platformi? - Da.
Nisam te video.
Stajao na platformi gledao svoja posla.
Kad odjednom evo tebe kako padaš.
Gledao sam svuda okolo da budem siguran da nema nikog,
naročito dece.
Nikoga nije bilo.
Nikoga, sem mene.
Pa ja ne znam gde si mogao da budeš.
Pokušavaš da me uplašiš profesore?
Možda sam bio iza stuba ili gde već. - Tamo nema stubova.
Hožeš da kažeš da sam ja neki veliki crni anđeo
poslat da spašava tvoje dupe
u poslednjem trenutku?
Ne, ne mislim to.
Tako nešto je nemoguće? - Ne, nije.
Ti si taj koji to sugeriše.
Nisam tako nešto sugerisao.
Ti si taj koji je počeo sa anđelima.
Nisam ništa rekao o anđelima. Ja ne verujem u anđele.
U šta onda veruješ?
U mnogo toga.
U redu.
U redu, šta? - Veruješ u mnogo čega?
Verujem u neke stvari. - Navedi neke.
Stvari vezane za civilizaciju,
knjige, muzika, umetnost, i tako to.
U redu.
To su stvari koje, za mene, imaju neku vrednost.
One su temelj civilizacije. Nekada su mi bile vredne.
Mislim da mi više ne znače puno.
Šta im se desilo? - Ljudi su počeli da ih procenjuju, kao i ja.
Do određene granice.
Nisam siguran da mogu da objasnim zašto.
Veći deo tog sveta je nestao.
Uskoro će potpuno nestati.
Nisam siguran da te razumem profesore.
Nema se šta razumeti. U redu je.
Stvari do kojih mi je stalo veoma su osetljive,
veoma krhke.
Nisam to shvatao. Mislio sam da su neuništive.
Ali nisu.
I to te je poslalo na ivicu platforme?
Ništa lično?
To jeste lično. Tome nas svo obrazovanje uči.
To čini svet ličnim.
Ima tu nekih prilično jakih reči profesore.
I ne mogu da kažem imam odgovor na bilo šta od toga
može biti da odgovora i nema.
Ipak, moram da pitam.
Kakva je poenta imati ideale
koji te neće zadržati čvrsto na platformi
dok se Sanset Limited približava 120 km/h.
Dobro pitanje. - Tako sam i mislio.
Ali nemam odgovor na njega.
Možda u tome nema logike. Ne znam, ne interesuje me.
Bio sam upitan, zar ne mislim da je malo čudno
što želim da budem ovde kao svedok umiranja svega oko mene?
Mislim da jeste čudno.
Ali to ne znači da nije tako.
Neko mora da bude tu.
Ali ti nemaš nameru da budeš ovde tada?
Ne, nemam.
Da vidimo, jesam li dobro razumeo.
Kažeš da su te civilizacijske stvari sve
što stoji između tebe i Sanset Limiteda.
To je puno. - Ali te je sredilo.
Da.
Ti si civilizacijski zavisnik.
Možda si u pravu.
Možda nemam uverenja.
Ja verujem u Sanset Limited.
Dođavola profesore.
Dođavola, baš.
Nemaš uverenja?
Sve u šta sam verovao
više ne postoji.
Glupo je pretvarati se da postoji.
Zapadna civilizacija završila se u oblaku dima
iz dimnjaka Dahaua,
a ja to nisam želeo da vidim.
Sada vidim.
Znaš li da si pravi izazov profesore?
Ti nemaš nikakvog razloga
da se upetljaš u moje probleme.
Trebao bih da krenem.
Imaš li prijatelja? - Ne.
Ma daj profesore, ni jednog? - Ne pravih, ne.
Pričaj mi o tome. - O čemu?
O "ne pravih" - Imam prijatelja na fakultetu
ne bliskog prijatelja. Povremeno ručamo zajedno.
I to je sve?
Da.
Šta si mu uradio?
Šta sam mu uradio? - Da.
Ništa mu nisam uradio.
Zašto misliš da sam mu bilo šta uradio?
Ne znam. Jesi li?
Ne.
Šta misliš da sam mu uradio?
Ne znam. Možda bi mogao da mi kažeš.
Nema šta da se kaže.
Nisi mu ostavio nikakvu poruku, da zna da ideš pod voz? - Nisam.
Tvom najboljem prijatelju? - Nije mi najbolji prijatelj.
Mislio sam da smo upravo odlučili da jeste.
Ti si odlučio...
Da li si mu rekao da razmišljaš o ovome?
Ne. Zašto bih? - Jer ti je nabolji prijatelj.
On... rekao sam ti da nismo tako bliski.
Niste tako bliski? - Ne!
Najbolji ti je prijatelj, ali niste baš toliko bliski?
Može se reći.
Nije neko koga bi ti zamarao takvom sitnicom kao što je...
...samoubistvo?
Vidi,
pretpostavimo da ti dajem reč
da ću otići kući
i da neću pokušati da se usput ubijem.
Pretpostavimo da ja tebi dam reč
da neću slušati ništa od tih tvojih sranja.
Šta sam ja? Jesam li zatvorenik ovde? - Znaš da nisi.
Zatvorenik si bio pre nego što si došao ovde.
I to osuđen na smrtnu kaznu.
Čime ti se otac bavio?
Molim?
Pitao sam, čime se tvoj otac bavio,
kojim poslom?
Bio je advokat.
Advokat? - Da.
Kojom se vrstom prava bavio?
Bio je u službi države. Nije se bavio kriminalnim zakonom i slično.
Šta je to slično kriminalnom zakonu?
Nemam pojma. Možda zakon o braku?
Možda su i u pravu.
Od čega je umro?
Ko je rekao da je umro?
Je li mrtav? - Da.
Pa od čega je umro?
Rak.
Rak. Znači bio je bolestan neko vreme?
Da. Bio je.
Jesi li ga obilazio? - Ne.
Zašto? - Nisam želeo.
Zbog čega nisi želeo?
Ne znam, jednostavno nisam.
Možda nisam hteo takvog da ga pamtim.
Sereš.
Je li tražio da dođeš? - Nije.
Ali majka jeste. - Možda, ne sećam se.
Ma hajde profesore. Znaš da te je zvala.
Ok, jeste.
Šta si joj rekao? - Rekao sam da ću doći.
Ali nisi? - Ne.
Kako to? - Umro je.
Ne, ne, to nije to.
Imao si vremena da ga obiđeš ali nisi. - Valjda.
Čekao si dok nije umro.
Dobro!
Nisam otišao da posetim oca.
Tvoj otac leži na samrtnoj postelji umirući od raka.
Majka ti sedi pored kreveta držeći ga za ruku.
On je u velikim bolovima.
Zamole te da ga posetiš poslednji put pre nego što umre
a ti kažeš, " Ne, ne želim da dođem."
Molim te, reci mi da nisam dobro shvatio.
Ako to tako želiš da shvatiš.
Kako bi ti shvatio? - Ne znam.
Tako je bilo, zar ne?
Pretpostavljam. - Ne, ne pretpostavljaj.
Je li tako ili nije? - Jeste.
Da vidim mogu li naći red vožnje
da znam kada nailazi sledeći brzi voz.
Ne znam šta ti je smešno.
Drago mi je što to kažeš profesore
jer ne znam ni ja.
Svakim trenom sam sve više i više u čudu.
Kako to da ne vidiš sebe?
Providan si kao staklo.
Mogu da vidim ceo mehanizam.
Mogu da vidim i svetlo, svetlo dobrote.
Istinsko svetlo. Zar ga ti ne vidiš?
Ne, ne mogu.
Bog te blagoslovio brate.
Blagoslovio i čuvao. Jer tu je.
Kada si bio u KP domu?
Jako davno. - Zbog čega?
Ubistvo. - Zaista?
Zar bi iko tvrdio da je ubica
a da to nije?
Nazvao si ga zatvor.
Da.
Da li većina crnaca KP dom naziva zatvorom?
Ne, samo mi iz unutrašnjosti.
Volimo da stvari nazivamo pravim imenom.
Ne volim ni da mislim o tome koliko naziva postoji za zatvor.
Ne volim da nabrajam.
Imaš li puno priča iz zatvora?
Priča iz zatvora? - Da.
Ne znam.
Nekada sam pričao zatvorske priče
ali su nekako izgubile draž.
Hajde da pričamo o nečemu
malo veselijem.
Jesi li bio oženjen?
Oženjen?
Da. - Čoveče.
Šta?
Možda bi ipak trebali da razmislimo o zatvorskim pričama.
Bože.
Imaš li dece?
Ne, profesore nemam nikoga.
Svi iz moje porodice su mrtvi.
Imao sam dva sina, ali odavno su umrli.
Kao i svi ostali koje sam poznavao.
Nemoj o tome da razmišljaš.
Opasno je po zdravlje.
Uvek si bio u problemima?
Da, jesam.
Voleo sam to.
Mislim da još uvek volim.
Odslužio sam 7 godina strogog zatvora.
Mogao sam dobiti i više. Povredio sam puno ljudi.
Udarao sam ih dok više nisu mogli da ustanu.
Više ne upadaš u nevolje? - Ne.
Ali te još uvek privlače?
Možda je to moja kazna,
da me za guzicu ujeda sopstvena karma.
Ali sada sam na drugoj strani.
Ako želiš da pomažeš ljudima u nevolji
moraš da budeš tamo gde je nevolja.
Nemaš baš puno izbora.
Koliko si dugo ovde?
Šest, još malo pa sedam godina.
Ne razumem zašto živiš ovde.
Za razliku od gde? - Bilo gde.
Ovo i jeste bilo gde.
Pretpostavljam da bih mogao da živim i u nekoj drugoj zgradi, ali...
u redu je.
Tamo je spavaća soba
u koju mogu da se sklonim,
imam kauč gde ljudi mogu da prilegnu
uglavnom narkomani.
Naravno, otići će sa svim što mogu da ponesu
tako da ne mogu da posedujem ništa. Ali, to je dobro.
Ako se družiš sa pravim ljudima brzo
zaboraviš na sve što bi želeo da imaš.
Jednom su poneli frižider
ali ih je neko uhvatio na stepeništu
i naterao ih da ga vrate gore.
Sada sam nabavio onaj veliki tamo.
Jedino što mi nedostaje
je muzika.
Nameravam da nabavim čelična vrata.
Onda ću moći da imam i malo muzike.
Ali moraš kupiti i vrata i ram zajedno.
Radim na tome.
Televizija me ne interesuje, ali
muzika mi nedostaje.
Zar ne misliš, da je ovo grozno mesto?
Grozno mesto?
Da.
Kako to misliš?
Ovo mesto. Grozno je, sa puno groznih ljudi okolo.
Bože.
Jasno ti je da ovi ljudi nisu vredni spasavanja,
čak i da mogu biti spašeni, a ne mogu. Jasno ti je to.
Volim izazove.
Započeo sam da propovedam pre nego što sam izašao iz zatvora.
E, to je bio izazov
Dolazilo je puno braće. Mada ih to nije interesovalo.
Nije ih bilo briga za reči Gospodnje.
Samo su želeli da im to bude upisano u dosije.
Dosije? - Dosije.
Bilo je među njima i onih koji su činili veoma loše stvari.
I nisu žalili ni zbog čega osim što su uhvaćeni.
Ali ono što je zanimljivo je da je puno njih zaista verovalo u Boga.
Čak i iskrenije nego mnogi ljudi koji su bili na slobodi.
Znam da ja jesam.
Razmisli o tome profesore.
Mislim, da je bolje da krenem.
Ne moraš da kreneš profesore.
Daj da te pitam nešto.
Da li si ikada imao jedan od onih dana
kada je sve oko tebe nekako čudno
kao da se sve samo od sebe stapa u jednu celinu?
Nisam siguran da znam na šta misliš.
Jedan od onih dana, znaš, nekako magičan?
Jedan od onih kada sve legne na svoje mesto.
Ne znam. Možda. Zašto?
Samo sam se pitao da slučajno nema neke vradžbine nad tobom.
Kako bi shvatio poruku
da je svet takav kakav jeste.
Da je svet ovakav? - Da. A kakav to? - Pa, znaš: okrutan.
Stvar je u tome da,
čak i ako se osećaš tako,
moraš da shvatiš
da nikome sunce ne sija baš svakog dana. Razumeš?
Hoćeš da kažeš da jednostavno imam loš dan. A to je nebuloza.
Ne kažem da imaš loš dan, profesore...
Kažem da imaš loš život.
Misliš da bih trebao da promenim život.
Šta? Zezaš me? - Moram da idem.
Hajde, ostani još samo malo.
Hoćeš li mi pričati priče iz zatvora?
Te priče ti nisu potrebne.
Zašto ne?
lonako sumnjaš u sve i svašta.
Već misliš da pokušavam da te uvučem u bezizlaznu situaciju.
Ne pokušavaš li?
Da, ali ti ne bi trebao to da znaš.
U svakom slučaju moram da krenem.
Nisi ti spreman da se ponovo vratiš na ulicu.
Moram. - Znam da ne moraš i da nemaš nikakvih obaveza.
Kako ti to znaš? - Jer da imaš ne bi ni bio ovde.
Razumem.
Hoćeš li ostati još malo ako ti ispričam priču iz zatvora?
U redu, ostaću još malo.
U redu! Čovek kaže u redu! Dobro, evo priče.
Je li to istinita priča?
Da, jeste istinita. Drugačije ne znam.
Jednom sam stajao u redu za hranu i uzimao obrok.
Kada se crnja iza mene
zakači sa poslužiteljem jer mu je pasulj hladan.
Zbog toga je kutlaču bacio natrag u lonac.
Kada je to uradio
poprskao me pasuljem.
Nisam hteo da se kačim zbog pasulja,
ali me iznervirao.
Tek sam obukao čistu uniformu.
Znaš ono, dvodelno, košulja i pantalone.
Dobijaš samo dva para nedeljno.
Pa sam mu rekao: "Pazi malo, čoveče"! Tako nešto.
Okrenuo sam se i rekao sebi:
"Neka, pusti to. Pusti sve". Ali je crnja onda nešto dobacio.
Okrenuo sam se ka njemu.
I kada sam to uradio
zario mi je nož u telo.
Nisam to očekivao. Krvi je bilo na sve strane.
I to ne nekom zatvorskom budžotinom.
Imao je jedan od onih italijanskih "skakavaca".
lep sivo-crni nož.
Samo sam se sagnuo
i povukao korak uz ogradu.
Ispružio sam ruku i uhvatio se za nogar od stola.
Otkinuo sam ga vrlo lagano.
U njemu je bio dugačak šraf koji je vireo na kraju.
A onda sam počeo da udaram crnju po glavi!
I nisam prestajao!
Nisam prestao sve dok to više nije ličilo na glavu.
Šraf mu se nabio u lobanju pa sam morao
nogom da se oduprem da bih ga izvukao.
Šta je rekao? - Šta je rekao?
Dok ste stajali, šta ti je rekao?
Neću to da ponovim. - To nije fer.
Nije fer? - Ne.
Ja ti pričam užasnu,
krvavu priču iz zatvora
i to iz prve ruke
a ti ne možeš sam da zamisliš šta je crnja rekao?
Moraš li da koristiš tu reč? - Koristim tu reč?
Da. - Čini mi se da nismo
baš nešto napredovali, zar ne?
Jednostavno je suvišna.
Ne želiš da čuješ reč "crnja", ali želiš da
čuješ onu odvratnu stvar koju mi je crnja rekao?
Znaš li ti šta hoćeš? - Ne razumem zašto
moraš da koristiš tu reč.
To je moja priča, zar ne?
I ne sećam se da je unutra bilo nekog osim Afro-Amerikanaca.
Koliko se ja sećam bila je samo gomila crnčuga.
Nastavi.
Negde u toj zbrci mora da sam izvukao nož napolje
ispustio ga negde na pod.
U međuvremenu, dok sam još zamahivao nad glavom tog crnje
njegov me prijatelj povukao s leđa.
Ali jedna ruka mi je bila na ogradi,
tako da me nije mogao pomeriti.
Ali ono što nisam znao je da je ovaj lik podigao nož
i pokušava da me sredi.
Osetio sam krv, okrenuo se
i opalio ga po glavi.
Tako da je brzo otpuzao preko poda.
Tada je već neko pritisnuo dugme i oglasio uzbunu.
Svi leže na podu
i pod blokadom smo.
Stražar na gornjoj stazi
uperio je sačmaru u mene
i vikao:
"Ti! Na pod, baci oružje!"
I baš kada je hteo da puca u mene
poručnik mu reče:
"Ne pucaj! Ti! Baci palicu!"
Pogledam okolo
ja sam bio jedini na nogama.
Vidim nogu onog crnje kako viri ispod stola
gde je otpuzao, pa sam bacio palicu iz ruke.
Posle toga se malo čega sećam.
Oni... oni su mi rekli
da sam izgubio skoro polovinu svoje krvi.
Sećam se da je bilo klizavo, ali mislio sam da je to njihova krv.
Je li taj čovek umro?
Ne, nije.
Svi su preživeli.
Mislili su da je mrtav, ali nije bio. Mada nikad više nije bio normalan.
Tako da mi više nije stvarao nevolje.
Šetao se okolo sa glavom malo nagnutom na stranu,
izgubio je jedno oko,
ruke samo visile, nije više pričao normalno.
Prebacili ga u drugu ustanovu.
Ali to nije cela priča.
Ne, nije. - Pa? Šta se desilo dalje?
Probudio sam se u bolnici.
Već sam bio operisan.
Slezina mi je bila presečena
jetra i još mnogo toga.
Umalo nisam umro.
Imao sam 280 kopči koje su me držale u jednom komadu
i... jako je bolelo.
Nisam znao da može toliko da boli.
Uprkos tome, vezali su mi noge
i ruke lisicama za krevet. Da ne poveruješ.
Dok sam ležao
vrlo jasno sam čuo glas
jasno da jasnije ne može.
I taj glas mi reče:
"Da nije zbog milosti Božje
ti sada ne bi bio ovde."
Čoveče, pokušao sam da se podignem
i pogledam okolo, ali nisam mogao.
Nisam ni morao jer sam znao da nikoga nije bilo.
Hoću reći, bilo je nekoga, naravno
ali nije bilo potrebe da ga vidim.
Zar ne misliš da je ovo malo čudna priča?
Da, mislim da jeste malo čudna priča.
Hteo sam da kažem, da nisi osećao žaljenje prema tom čoveku.
Nemoj još donositi zaključke.
Pričaš o tome kako je jedan osuđenik morao da postane jednooki bogalj
da bi ti spoznao Boga.
Zar nije tako?
Ne znam. - Nisi razmišljao na taj način?
Jesam, razmišljao sam i tako.
Pa zar to nije prava suština priče?
Profesore, nemoj sada pogrešno da me razumeš.
Ako ti imaš snažnu želju
da ti priča ima takav smisao
moram da priznam da se može i tako shvatiti.
Priznajem ti to. Jer te moram držati zainteresovanog.
Pričaj dalje. - Ne smeta ti?
I stavi me u... kako beše bezizlaznu situaciju.
Da. - U redu.
Imaj ovo na umu
ovo je priča iz zatvora... - U redu.
...koju si sam tražio. - U redu.
Stvar je u tome, profesore
da ja nemam pojma šta je to
što Boga nagoni da se ukaže. Ne znam zašto mi se obratio.
Znam da ja ne bih. - Ali si slušao.
Kakvog sam izbora imao? - Ne znam.
Da ne slušaš.
Misliš li da On ide naokolo i obraća se ljudima
za koje zna da ga neće poslušati?
Misliš li da ima toliko slobodnog vremena?
Zašto vi ljudi ne možete da prihvatite
da neki jednostavno ne žele da veruju u Boga?
Ja to mogu da prihvatim. - Možeš?
Naravno da mogu. I što se toga tiče, mislim da je to tačno.
Istini za volju, viđam to svakog dana
pa je bolje za mene da prihvatim.
Zašto nas onda ne ostavite na miru?
Da visite sa toplovodnih cevi i tako to?
Ako je to ono što želimo, da.
Jer je On rekao da to ne činimo.
Sve je tu.
Zar ne želiš da budeš srećan? - Srećan?
Imaš nešto protiv toga da budeš srećan? - Bože, pomozi.
Šta, dirnuo sam u slabu tačku? Šta imas protiv sreće?
U suprotnosti je sa ljudskom situacijom.
U suprotnosti je sa tvojom situacijom sa tim se slažem.
Srećan?
Sreća ne postoji? Ni za koga?
Ne.
Kako smo došli u takvo stanje?
Mi smo rođeni u ovakvom stanju,
patnja i sudbina su ista stvar.
Definišu jedno drugo.
Ne pričamo o patnji već o tome da budeš srećan.
Ne možeš biti srećan dok te nešto boli. - Zašto da ne?
Pričaš besmilice.
Evo teških reči od profesora.
Propovednik se zaneo unazad, žmirka očima,
oči mu se okrenuše unazad.
Samo malo. Samo malo, ljudi.
Propovednik trepće. Oporavlja se. Oporavlja se.
Stvar je u tome profesore
da ako ne znaš za bol u životu
kako ćeš onda znati kada si srećan.
U poređenju sa čim?
Nemaš ništa za piće, je l'?
Ne, nemam.
Piješ li?
Sada ćeš mi predavati o uzdržavanju? - Ne. Ne ja.
Bio je ovo težak dan.
Razumeću to kao da ne piješ.
Ne, ne pijem.
Ja sam svoju cisternu popio.
Jesi li se lečio od alkohola?
Ne. Jednostavno sam prestao.
Imao sam puno prijatelja pijanica. Većina njih je to bila.
Većina ih je i umrla. - Od pića?
Od pića, i drugih stvari koje nisu daleko od toga.
Imao sam prijatelja koga je nedavno pregazio taksi.
Šta misliš kuda je krenuo tako pijan?
Ne znam. Kuda je krenuo?
Da kupi još viskija.
Imao je dosta i kod kuće,
ali pijanci se uvek boje da će ostati bez alkohola.
Je li poginuo?
Nadam se. Sahranili smo ga.
Pretpostavljam da ova priča ima neku pouku.
To je samo priča o onome što želiš i što dobijaš.
Bol-Sreća.
Ispričaću ti još jednu.
Jedne nedelje
svi sedimo u kući i pijemo. Nedeljno jutro.
I dođe jedan prijatelj sa nekom devojkom, Evelin.
Evelin je već bila pijana
ali rekosmo joj da se slobodno posluži.
Odmah zatim i moj drug Redž odlazi da sipa sebi piće.
Ali boce nigde nema.
Redž je dobro znao kako se pijanice ponašaju
pa je rešio da potraži bocu.
Pogledao je u ormaru, gledao iza svega,
ali nije uspeo ništa da nađe.
Naravno, znao je šta se desilo,
vratio se u sobu, seo
pogledao je Evelin koja je sedela na kauču pijana kao koza
i rekao: "Evelin, gde je viski?"
A Evelin odgovori:
Opet on pita: "Evelin, gde si sakrila viski?"
A ona odgovori:
Redž već počinje da gubi živce
unese joj se u lice i reče:
Kad ona reče:
"Sakrila sam ga u toaletu."
Poprilično smešno.
I mislio sam da će ti se svideti.
Je li viski bio tamo?
Da, da. To je omiljeno mesto gde pijanice sakrivaju bocu.
Ali stvar je u tome da se pijanice ne nerviraju što će umreti od alkohola
što će im se sigurno desiti, već da će ostati bez njega pre nego se to desi.
Jesi li gladan?
Možemo nastaviti posle. Neću zaboraviti gde sam stao.
Ne, u redu je, nastavi.
Ako bi hteo da daš piće pijanici
i kažeš mu da ga ti ne želiš, šta misliš da bi rekao?
Mislim da znam šta bi rekao.
Naravno da znaš. I bio bi u pravu.
Da ga ni on zaista ne želi? - Da.
Jer ono što želi, ne može da dobije ili misli da ne može
a ono što zaista ne želi dobija i previše.
I šta je ono što zaista želi?
Pa, znaš šta zaista želi.
Ne, ne znam. - Da, znaš.
Ne, ne znam.
Ne znaš šta želi?
Ne, ne znam.
Želi ono što žele svi.
A to je?
Božju ljubav.
Ja ne želim Božju ljubav.
E, to mi sviđa. Sviđa mi se kako odmah prelaziš na stvar.
Po njemu, ne želi ni on.
Sve što želi je da pije viski.
Pametan si čovek profesore, reci koja od ove dve stvari ima smisla?
Ja ne želim ni viski.
Zar nisi upravo tražio jedan. - Mislio sam to tek onako.
Ne pričamo mi ovde "tek onako". Pričamo o piću.
Ja nemam problem sa pićem. - Neki problem imaš.
Pa, kakav god da je, nije jedan od onih
koji se porede sa ispijanjem pića.
Sviđa mi se kako si to rekao.
A sa čim se može porediti?
Mislim da znaš sa čim se može uporediti.
Sa Sanset Limitedom. - Da.
To je ono što zaista želiš? - Upravo to želim. Da.
To je svakako velika količina viskija.
Koje ja ne želim. - Koje ne želiš. Da.
Pa ja mislim da želim. - Naravno da želiš, dušo.
Da nije tako ne bi ni sedeli ovde.
Ne slažem se sa tobom.
U redu, ali ja igram na tu kartu.
Mislim da ne razumeš ljude poput mene
koji tu čežnju za Bogom ne vide kao nešto što ljudima nedostaje.
Naravno da razumem. I potpuno se slažem.
Slažeš se sa time?
Da. Ono što nedostaje ... je Bog.
Izvini, ali za mene, cela ta ideja o Bogu je gomila gluposti.
Bože, imaj milosti!
Isuse, pomozi nam.
Profesor je po nama bacio prljavštinu bogohuljenja.
Sada više ne možemo biti spašeni.
Zar ne misliš da je to što si rekao prilično zlonamerno?
Ne, profesore. Ali ti misliš.
Ne, ni ja. Ali to je činjenica.
To nije nikakva činjenica.
To je istina o tebi.
U stvari, možda i jedina istina u vezi tebe.
Ali po tebi to i nije tako loše?
Ne, jer znam da je izlečivo.
Ako me pitaš
šta onaj odozgo misli o tebi
naslušao se on toliko toga
da ga ovo i ne brine previše.
Hoću reći
šta ako ti neko kaže da ne postojiš
a ti sediš pored njega i čuješ ga kako to kaže.
To te ne bi naljutilo? - Ne, samo bi mi ga bilo žao.
Tačno, i možda bi potražio nekoga da mu pomogne.
U mom slučaju morao je malo glasnije da dozove
jer ležao sam u postelji
sa kopčama tamo gde je neki crnja pokušao
da me preseče kao jabuku.
Ali Bog, kao takav
može da ti se obrati kad god želi.
Čak šta više, ako se obratio meni,
a učinio je to,
može bilo kome.
" Pitam se šta ovaj ludi crnja
sada namerava"?
"Možda će baciti neke čini na mene".
"Mogao bi opet početi sa tim verskim blebetanjem."
"Moram otići odavde".
"Mogao bi da me pokrade".
"Moram se vratiti na stanicu
pre nego što mi desi nešto loše".
Šta da radimo sa tobom, profesore?
Znam da ti puno dugujem,
bar u očima ovog sveta.
Mogu li nešto da ti dam i da kažemo da smo kvit?
Mogu ti dati nešto novca, tako nešto... Mogu ti dati 1000 dolara.
To baš i nije nešto.
Daću ti 3000 dolara.
Ti nemaš pojma u kakvu si se nepriliku uvalio, zar ne?
Ne znam na šta misliš. - Znam da ne znaš.
Samo želim da ovo nekako sredimo.
Nisam ja taj sa kojim imaš nešto da sređuješ.
Stvarno misliš da me je Bog poslao tebi?
Ne, gore je od toga.
Kako to misliš? - Vera nije kao nevera.
Ako si vernik
i konačno stigneš na sam izvor vere
onda nema potrebe dalje da tražiš. Jer nema dalje.
Ali nevernik ima problem.
On je poslat da otkrije svet.
Iza svega u šta uperi prst i kaže da nije istina
ostavlja dve stvari.
Stvarno misliš da je sve što piše u toj... Bibliji,
doslovce tačno?
Da!
Verovatno nije, ali ti već znaš da sam ja prestupnik.
Šta je ono sa čime se ne bi složio?
Verovatno sa idejom prvog greha,
znaš, pojela jabuku
i sve pretvorila u zle.
Ja mislim da ljudi nisu takvi.
Za većinu mislim
da su za početak dobri.
Mislim da je zlo nešto što san na sebe navučeš
uglavnom zbog toga što želiš nešto što ne bi trebao.
Ali ne želim sada tebe da ubeđujem da sam nevernik
dok tebe pokušavam da ubedim da si vernik.
Jesi li nevernik?
Pokušavaš li ti to mene da dovedeš u bezizlaznu situaciju?
Ne, ne pokušavam.
Osećaš li se tako?
Ne više nego svi ostali
čak i oni sa snažnom verom.
Ne sumnjam, ali preispitujem se.
U čemu je razlika? - Ko ispituje, želi istinu.
Dok onaj koji sumnja želi da takvo nešto ne postoji.
Zar ne misliš da moraš verovati u sve što ovde piše
da bi bio spašen? - Ne, uopšte.
Čak ne mislim da je moraš čitati.
Nisam siguran ni da moraš znati da ova knjiga postoji.
Mislim da koja god istina da je zapisana na stranicama ove knjige
upisana je i u srce takođe, i upisana je mnogo davno,
i ostaće tamo još dugo nakon što
i poslednji primerak ove knjige izgori. I sve njene kopije.
I šta je Isus rekao... mislim da nije izmislio ni jednu reč.
Jednostavno je rekao.
Ova knjiga je vodič
za neuke, i za one sa pokvarenim srcem.
Pravom čoveku nije ni potrebna.
A kada bi pročitao ovu knjigu
uvideo bi da se mnogo više priča o pogrešnom
nego o pravom putu. Zašto?
Ne znam. Zašto?
Reci ti meni.
Morao bih da razmislim o tome.
U redu. - U redu, šta?
U redu, razmisli.
Možda će mi trebati malo više vremena nego tebi.
I to je u redu. - I to je u redu?
Da. Jer to što kažeš mogu shvatiti na bar dva načina,
a shvatiću baš kako treba jer to je u mojoj prirodi.
Zbog toga i živim u svom svetu a ne u tvom.
Zašto misliš da je moj svet tako loš?
Ne mislim da je loš, već da je kratkog daha.
U redu.
Mislim da je odgovor na tvoje pitanje
da svaka propoved uvek polazi od zla.
Čoveče. - Kako ti ovo zvuči?
To je veoma snažna poruka, profesore.
Kako bih voleo
da ja umem tako nešto da prenesem braći.
Pošto je ovo samo razgovor među nama,
šta ti to znači?
Ti se pitaš...
Biblija je puna upozorenja,
ustvari sve se svodi na to,
koje nas uče da se čuvamo. Od čega?
Pogrešnih skretanja, pogrešnih staza.
Koliko pogrešnih staza ima...?
Beskonačno puno.
Koliko pravih? Samo jedna.
To je ta neproporcija o kojoj pričaš.
Čoveče.
Mogao bi da nastupaš na televiziji, profesore,
tako zgodan kakav si, znaš li to?
Prestani. - Ozbiljan sam.
Nisam ni znao da si profesor, dok mi ovo nisi rekao.
Mislim da se šališ na moj račun.
Ne, ne šalim se. - Mislim da baš to radiš.
Dušo, kunem se, ne.
Ja ne umem da govorim takve stvari. Divim se tome.
Zašto me stalno zoveš, dušo?
Navika iz rodnog kraja.
Ništa ne znači. Prestaću ako ti smeta.
Samo ne znam šta znači. - Znači da si među prijateljima.
Znači... ništa ne brini. - To bi moglo da bude teško.
Da. U pravu si, moglo bi.
Ali mi samo razgovaramo.
Reci mi nešto. - Naravno.
Zašto si tu? Šta ti imaš od toga? Deluješ veoma pametno.
Ja?
Ja sam samo glupa crnčuga iz Luizijane.
Već sam ti rekao. Nisu ovo moje reči.
Sve što ne piše ovde, ja ne znam.
Ponekad mi se čini da zbijaš šalu sa mnom.
Ti si govnar. G- O- V- N- A- R!
Šta radiš u mom krevetu, jebote!
Ne razumem kako možeš živeti ovde? Kako se osećaš bezbedno?
U pravu si, profesore. Bar po pitanju bezbednosti.
Jesi li ikoga od njih ubedio da više ne uzimaju drogu?
Koliko znam, nisam.
Zbog čega onda? Ne razumem.
Beznadežno je. Ovo mesto je leglo moralnih gubavaca.
Prokletstvo.
Kolonija moralnih gubavaca. Gde mi je olovka?
Poželeću da nikad ne odeš. Zapisaću ovo.
"U koloniji moralnih gubavaca". Sviđa mi se kako zvuči.
Još uvek ne shvatam kako možeš tu da živiš.
Za razliku od mesta gde je dobrota potrebna?
Nasuprot nekom mestu gde je dobro potrebno?
Čak i Bog u jednom trenutku odustane.
Nema propovedanja u paklu, koliko ja znam. - Nema. Lepo rečeno.
Propovedanje je za žive.
Zbog toga si odgovoran za brata svoga.
Kada prestane da diše, više mu ne možeš pomoći.
Onda je u rukama druge strane.
Zato o njemu moraš da brineš sada.
Možda čak i da pratiš njegov red vožnje.
Misliš da si čuvar brata svoga? - "Misliš" nije baš prava reč.
A Isus je deo tog poduhvata? - Ako ti ne smeta?
I On želi da dođe u ovu moralnu septičku jamu
i da spašava ono za šta svi znaju da se spasiti ne može.
Zašto bi to uradio? Rekao si da nema mnogo slobodnog vremena.
Zašto bi došao ovde?
Zašto bi za Njega bilo razlike
između zgrade koja je moralno i duhovno prazna
i one koja je samo prazna?
Profesore, pa ti si teolog a ja to nisam znao.
Sada si podrugljiv...
Ne poznajem tu reč.
Ali ne ustručavaj se da mi objasniš, nećeš me uvrediti.
Znači... mislim da znači
da nisi bio iskren, da si bio...
da nisi mislio ono što si rekao u nekom ciničnom smislu.
Misliš da ne mislim ono što govorim?
Mislim da neke stvari govoriš sa određenim ciljem.
E, sad ću ti reći nešto sa određenim ciljem.
Samo napred.
Pretpostavimo da ja kažem
da ako možeš navesti sebe da spasiš brata svoga
možeš imati večni život?
Tako nešto ne postoji. Svi umiru.
To nije ono što je on rekao.
Rekao je da možeš imati večni život.
Ali uzmi ga sada, danas i drži ga u svojim rukama
pogledaj ga. Isijava svetlost.
Ima i neku težinu, ali ne veliku.
Topao je na dodir, tek malo.
Život, i to večni.
I možeš ga imati,
sada, danas.
Ali ti ga ne želiš.
Ne želiš, jer da bi ga dobio
moraš pomoći bratu svom.
Jer morao bi da ga uzmeš u naručje i držiš tako
bez obzira koje mu je boje koža ili kako miriše
čak i ako on ne želi da bude u naručju.
A ti to nećeš da uradiš
jer misliš da on to ne zaslužuje.
I oko toga nema rasprave, nikakve.
Ti to nećeš jer nije pravedno.
Zar nije tako?
Nije li?
Ja ne razmišljam u tim okvirima.
Odgovori na pitanje profesore.
Ne verujem u takve stvari.
Znam da ne veruješ. Samo odgovori na pitanje.
Moglo bi biti istine u tome što govoriš.
To je sve?
Da.
U redu. Prihvatam.
I malo može biti puno kada skupljaš mrvice.
Stvarno moram da idem. - Nemoj, ostani još malo.
Pričaćemo o nečemu drugom. Voliš li bejsbol?
Šta misliš o tome da spremim nešto za jelo?
Nisam gladan. - Može li kafa?
U redu.
Ali posle toga stvarno moram da idem.
U redu. Čovek se slaže.
Znaš, u normalnim okolnostima ne bih bio ovako nepristojan.
Čovek mi dođe u kuću, sedi za stolom
a ja ga ničim ne ponudim.
Ali sa tobom moram da taktiziram
odigravam prave karte
i sprečim te da se izgubiš u noći.
Nije noć.
Zavisi o kakvoj noći pričamo.
Dopusti da pitam nešto lično.
Ovo će biti dobro.
Šta misliš da sa tobom nije u redu
kada su ti se svi izbori sveli na Sanset Limited?
Ne mislim da bilo šta ne valja sa mnom.
Mislim da sam stigao do toga da se moram suočiti sa istinom.
To što se razlikujem ne znači da sam lud.
Razlikuješ? - Da.
Razlikuješ od koga? - Od bilo koga.
Šta je sa svim onim ostalim ljudima koji žele da se ubiju?
Šta sa njima? - Možda su
ti oni slični.
Možda ste srodne duše, ali ne stižete baš puno da se družite.
Ne bih rekao. - Ne bi rekao?
Ne, bio sam na grupnoj terapiji sa takvim ljudima
nisam tamo pronašao nikoga ko bi mogao da mi bude srodna duša.
A šta je sa ostalim profesorima? Ni sa njima nemaš ništa zajedničko?
Bože dragi. - Shvatiću to kao, ne.
Prezirem ih, kao i oni mene.
To što ih ne voliš
ne znači da nisi poput njih.
Kako ono reče "prezirem"?
Prezirem.
Sigurno neka jaka reč?
Bojim se, ne dovoljno jaka.
Kako to da prezireš ostale profesore?
Znam šta misliš. - Šta mislim?
Misliš da ih prezirem, jer sam poput njih
a to znači da prezirem sebe.
Da te pitam i ovo...
Uzimaš li neke lekove?
Ne. - Zar nema leka
za putnike koji čekaju točkove Sanset Limiteda?
Za suicidnu depresiju? - Da.
Ima. Probao sam ih. - I šta se desilo?
Ništa. - Nije ti bilo bolje?
Ne. Kafa se procedila. - Da, znam.
Pomažu li ti lekovi ostalima?
Da, većini.
Ali, ne i tebi. - Meni, ne.
Šta ti to govori?
Ne znam. Šta bih trebao da mislim?
Ne znam profesore.
Samo pokušavam da nađem još mušterija poput tebe.
Mušterija? - Da! Sviđa ti se izraz?
Da li je to izraz koji se koristi na ulici?
Ne, to sam naučio u zatvoru.
Neko čuje ponešto od advokata u zatvoru
a onda se to proširi na sve ostale.
Počnu govoriti o tvojim mušterijama
ili mušterijama nekog drugog
mušterijama tvoje žene. Hoćeš mleka i šećera?
Ne, samo crno. - Samo crno.
Zašto bih i ja morao imati mušterije?
Ne kažem da moraš profesore.
Samo sam pomislio da ih imaš
ali ih nismo dovoljno jako tražili.
Mogle bi biti tu negde. Možda ima još
takvih otpornih na lekove koji čekaju na peronima.
Čekaju na peronima? - Sviđa ti se kako zvuči?
Nije loše.
Niko?
Ne, niko.
Nisam iz te branše. Nikada nisam bio i nisam ni želeo da budem.
Nisi član? - Ne.
Mogao bih da pojedem nešto. A mislim da bi mogao i ti.
Kada sa nekim podeliš hleb
to znači da ste prešli na sledeći nivo prijateljstva.
Čuo sam da to važi svuda po svetu.
Verovatno. - Verovatno?
Sviđa mi se ta verovatnoća.
"Verovatno" od tebe
znači isto što i "poptuno si u pravu", od nekog drugog.
Zašto? Jer ne verujem ni u šta?
Mislim da nije zbog toga.
Mislim da je ono u šta veruješ
to što te odvlači
a ne ono u šta ne verejuješ.
Da te pitam ovo.
Samo napred.
Razmišljaš li ikada o Isusu?
'Ajmo Jovo nanovo. - Razmišljaš li?
Otkud znaš da nisam Jevrejin?
Zašto? Jevrejima nije dozvoljeno da razmišljaju o Isusu?
Ne, ali možda imaju drugačije mišljenje.
Jesi li Jevrejin?
Ne, eto nisam.
Na trenutak sam pomislio. - Zašto? Imaš nešto protiv njih?
Samo se šalim profesore. Samo se šalim sa tobom.
Ne znam zašto volim da se šalim sa tobom, ali volim.
Ali sada treba da slušaš
ili da poveruješ u ono što ćeš čuti
jer poenta kojoj ovo vodi,
a koju želiš da znaš je,
da nema Jevreja,
nema belaca, nema crnčuga,
ovaj, obojenih. Ničega od toga.
Na dnu rudnika zlata
samo je čista ruda
ta večna stvar
za koju misliš da ne postoji
a upravo ona drži ljude čvrsto na peronu
dok prolazi Sanset Limited,
čak i kada misle da žele da se ukrcaju
ta stvar ti dopušta
da pospeš blagoslov
na glave stranaca
umesto prokletstva.
I sve je to radi ta jedna stvar.
Samo ta jedna stvar. Jedna.
A to bi bio Isus.
Moram razmisliti, kako da odgovorim na to.
Možda ti još jedna jeres neće naškoditi.
Ionako si ih već prepun.
Evo šta bih ja rekao.
Ja bih rekao...
Ja bih rekao
da ta stvar o kojoj pričamo, jeste Isus
ali Isus koga prihvataš
kao ono zlato sa dna rudnika.
Ne bi On mogao da siđe ovde
i uzme oblik čovečiji
ako ta forma nije ono što njemu pristaje.
I ako kažem da Isus ne može biti svaki čovek
ako svaki čovek ne može biti Isus
mislim da bi to bila velika jeres.
Ali to je u redu. Jer nije veća od one
kada bismo rekli da se čovek ne razlikuje od kamena
što upravo tvoj stav.
To nije moj stav. Ja verujem u primat ljudskog intelekta.
Šta znači ta reč?
Primat? Znači da je to na prvom mestu.
A to bi bio... intelekt?
Da.
A šta je onda sa prvenstvom Sanset Limiteda.
Da. Takođe.
Ali nema prvenstva u onima koji čekaju neki drugi voz?
Ne, za njih nema.
Tvrd si orah profesore.
Tvrd orah.
I ti sebe vidiš kao pitaoca.
Ali ja malo sumnjam u to.
Smisao tvog života je tvoj pohod.
i na putu si koji si sam postavio.
A sama ta činjenica je ono čega se držiš.
Sve dok si na tom putu, ne možeš se izgubiti.
Nisam siguran da razumem šta hoćeš da kažeš.
Čisto sumnjam da ti ne razumeš
bilo šta što ja kažem, profesore.
Pomolimo se. Gospode, hvala ti za ovu hranu
i za mnoge blagoslove koje iz tvoje ruke dobismo.
Zahvaljujemo ti se za profesorov život, koji nam se vratio
I molimo te da ga i dalje čuvaš, jer nam je potreban.
Ne znam zbog čega nam je potreban.
Samo znam da jeste.
Amin.
Reci sviđa li ti se ovo?
Izgleda dobro.
Dobro je.
Odlično.
I treba da bude. To je duševna hrana, prijatelju.
Šta je unutra? Šećerni preliv?
Jesi li kuvar profesore? - Ne baš.
Ali znaš ponešto? - Ponešto da.
Banane, naravno. Mango?
Mango ili dva, rotkvice. - Rotkvice?
Rotkvice. Teško ih je naći.
Jako je dobro.
Znaš, za dan ili dva bude još bolje.
Ovo je skuvano sinoć.
Mora se podgrejati par puta da dobije pravi ukus.
Kao Čili.
Kao i Čili. Tako je.
Znaš li gde sam naučio da spremam ovo?
U Luizijani?
Baš ovde, u Njujorkškom getu.
Ima različitih kuhinja u ovom jelu.
Puno delova sveta je u onom loncu tamo.
Puno različitih država, različitih ljudi.
Ima li belih ljudi?
Ne, ako se ti pitaš.
Stvarno.
Samo se šalim profesore,
samo se šalim.
Znaš one kuvare u restoranima u centru?
Ne lično, ne. - Znaš šta vole da spremaju?
Ne. - Iznutrice,
mozak, škembiće, sva sranja koja niko ne voli da jede.
Znaš zašto?
Zato što je to izazov. Moraš izmišljati jela.
Prilično si bistar za belca. Baš tako. To je izazov.
Stvari koje spremaju su skroz jeftine.
Većina ljudi time hrani mačke.
Ali siromašni ljudi ništa ne bacaju.
Mislim da si u pravu.
Svako ume da spremi šniclu.
Ali ako nemaš novca za nju
a želiš da pojedeš nešto ukusno, šta ćeš uraditi?
Izmišljaćeš! - Izmišljaćeš, tako je!
A ko mora da izmišlja?
Siromašni. - Tako je, siromašni.
Napreduješ ka 5+.
Onda, sviđa li ti se ovo?
Jako je dobro.
Zar ne misliš da bi čaša vina lepo išla uz ovo?
Mislim da bi baš lepo išla uz ovo.
Ali ga ti ne bi pio.
Možda i bih. Jednu čašu.
Isus je pio vino. I njegovi apostoli.
Da, jeste. Tako piše u Bibliji.
Naravno, ne piše da ga je krio u toaletu.
Da li je to zaista omiljeno mesto za skrivanje?
Da. Poznavao sam pijance
koji su podizali poklopce
na raznim mestima, čisto da okušaju sreću.
Da li je to istina? - Ne, ali bi mogla biti.
Ne bi me iznenadilo.
Šta je najgore što si ikada uradio?
Još zatvorskih priča? - Zašto da ne?
Koje "zašto da ne" želiš da čuješ?
Da li je sakaćenje čoveka u zatvorskoj menzi
nešto najgore što si ikada uradio?
Ne, nije.
Nije? Šta je gore od toga?
Neću ti reći. - Zašto?
Jer ćeš skočiti i izjuriti napolje vrišteći.
Mora da je strašno.
Jeste. Zato ti neću pričati.
Sada se bojim da pitam. - Ne, ne bojiš se.
Da li si ikada ispričao nekome?
Da.
Nije hteo da me ostavi na miru.
Kome si rekao?
Ispričao sam to svešteniku koji mi je bio prijatelj.
Šta je rekao? - Ni reč nije rekao.
Ne zanima te šta je najgore što sam ja ikada uradio?
Zanima me.
Nećeš me pitati šta je to? - Ne moram.
Zašto? - Jer sam bio tamo, video sam.
Možda ja mislim drugačije.
Da, možda.
Želiš li još?
Ne, pun sam.
Gladniji nego što si mislio?
Da, bio sam.
Odlično.
Da li je ovo neko iskušavanje tvoje vere?
Šta? Ti? - Da, ja.
Nije ovde moja vera na proveri.
Za tebe je sve crno-belo.
Sve i jeste crno-belo.
Pretpostavljam da je tako lakše razumeti svet oko sebe.
Iznenadio bi se koliko ja malo vremena provodim
pokušavajući da shvatim svet.
Pokušavaš da razumeš Boga.
Ne, ne pokušavam.
Pokušavam da razumem šta želi od mene.
I to je sve što ti treba?
Ako Bog nije sve što ti treba,
onda si u svetu nevolja.
Ne činim ništa bez Isusa.
Kada ustanem ujutro,
pokušavam da se čvrsto uhvatim za njegov pojas.
Ponekad pređem na ručne komande.
Uhvatim sebe.
Ručne komande? - Da, sviđa ti se to?
Nije loše. - Tako sam i mislio.
Kada dođeš na kraj puta
priznaš poraz i počneš da očajavaš
i u takvom stanju uhvatiš se za nešto, ma šta to bilo
nešto što nema ni čvrstine ni mase
ali držiš se za to, kao da ti život od toga zavisi.
Da li je ovo dobar opis?
Može se i tako reći.
Ali to nema smisla.
Mislio sam, iz dosadašnjeg razgovora
da si ti rekao da ne postoji ništa besmisleno
kada se govori o istoriji sveta i sličnim stvarima.
U širem smislu i nema.
Ali ono o čemu pričaš nije viđenje stvari
to je viđenje samo jedne stvari za koju tvrdim da se ne može osetiti.
Šta bi uradio da se Isus obrati tebi?
Misliš li da bi mogao?
Ne. Ali šta znaš.
Ja nisam dostojan toga.
Ne, profesore, to nema veze sa tim.
Ne moraš biti dostojan,
samo treba da budeš tih.
Ne mogu da govorim u ime Gospoda,
ali koliko ja znam
on se obraća svima koji žele da slušaju.
I sigurno ne treba da budeš "dostojan" toga.
Da sam čuo Boga kako mi se obraća,
pristao bih da krenem sa tobom na Belvju
kao što si predlagao.
Šta ako je ono što je rekao imalo smisla?
Ne bi bilo razlike. Ludost je ludost.
Smisao tu ne čini nikakvu razliku? - Ne.
Ovo mi zvuči kao najveći slučaj prvenstva za koji sam ikada čuo.
Uvek sam išao svojim putem.
Ich kann nicht anders (Ne mogu protiv toga)
Šta reče?
To je na nemačkom. - Pričaš nemački?
Ne zaista. Samo malo. To je citat.
Nemcima to nije pomoglo, zar ne?
Ne znam. Nemci su dali
veliki doprinos civilizaciji. Pre Hitlera.
A onda su doprineli Hitlera.
Da, može se reći.
Mislio sam da ti veruješ
da kultura doprinosi ljudskoj patnji
da sve što čovek više zna to je nesrećniji.
Kao u slučaju nekoga koga poznajemo.
Kao u tom slučaju.
Mislim da nisam baš to rekao.
Mislim da si ti bio taj ko je to rekao.
Nisam to rekao. - Veruješ li u to?
Ne. - Ne?
Ne znam. Možda i jeste tako.
Kako to? To nije normalno, zar ne?
To je prva stvar koja piše u onoj knjizi,
Rajski Vrt.
Znanje je pogubno po duhovnost i po dobrotu.
Mislio sam da nisi pročitao tu knjigu.
Svi znaju tu priču.
To je možda najpoznatija priča u celoj knjizi.
Šta misliš, zbog čega?
Pretpostavljam da je sa Božje tačke gledišta, svo znanje sujetno.
Ili samo daje ljudima
lažnu iluziju da mogu nadmudriti đavola.
Prokletstvo profesore. Gde si bio kada si mi trebao?
Bolje pripazi. Vidiš gde me je to dovelo.
Razumem. To je svrha današnje diskusije.
Mračnija slika, uvek je ona prava.
Kada čitaš istoriju sveta
čitaš priču o krvoproliću, pohlepi, gluposti
o važnosti onoga što je nemoguće ignorisati.
Pa ipak, mi zamišljamo
da će budućnost biti nekako drugačija.
Ne znam ni zašto smo još uvek ovde.
Po svemu sudeći nećemo ovde biti još dugo.
Opet poprilično jake reči profesore.
To ti leži na srcu, zar ne?
Da.
Mogu da se složim sa tim.
Možeš? - Naravno.
Čudi me.
Ali, možda i grešiš, znaš?
Sumnjam.
To nije nešto što ti se često dešavalo, zar ne?
Šta to? - Da grešiš.
Ja priznajem svoje greške. - Nisam baš siguran.
Imaš pravo na svoje mišljenje.
Da, evo ga.
Priča na strani 3.
"Prijatelji javljaju
da je čovek ignorisao sve savete
i izjavljuje da namerava
da nastavi svojim putem."
Iz bliskih izvora saznajemo,
i ovo je citat,
"Taj kučkin sin nikoga nije slušao"
Sme li to da se napiše u novinama?
"Kučkin sin"?
Krvlju isprskani posmatrači na stanici u 155-oj ulici...
nastavak na strani 4.
Stanica u 155-oj ulici...
čije smo izjave uzeli na licu mesta kažu
da su poslednje reči tog čoveka
dok je jurio u susret vozu u punoj brzini, bile:
" Ja sam u pravu".
Jako smešno.
Profesore, ti si neverovatan čovek.
Drago mi je što misliš da sam zabavan.
Ja mislim da si veoma poseban. - Ja ne mislim da sam poseban.
Ne misliš? - Ne, ne mislim.
Ne misliš li da gledaš na ostale putnike
sa određene visine?
Na njih gledam kao na stanare iste
septičke jame u kojoj se i ja nalazim.
A ako oni to vide drugačije ne razumem kako to mene čini posebnim.
Čujem šta kažeš,
ali se ipak vraćam na ostale putnike,
koji čekaju Sanset.
Ne mogu da se otrgnem utisku da postoji nešto vrlo
posebno u vezi njih.
Oni mora da su u još većoj rupi
nego mi ostali. Dubljoj i tamnijoj.
Ne kažem da su duboko kao ti,
ali prilično duboko. - Pa?
Pa, možda su oni tvoja braća
u samouništenju i očajanju.
Čuo sam da patnja voli društvo.
Ne bih znao.
Da probamo ovako.
Ono što sam mislio je
da ti imaš bolje razloge od njih.
Oni znaju samo da im se iz nekog razloga ne sviđa ovde,
ali ti znaš ŠTA ti se ne sviđa
i ZAŠTO ti se ne sviđa.
Tvoji su razlozi pametniji i elegantniji.
Opet se potsmevaš? - Ne, naravno.
Ali misliš da sam govnar? - Ne, ne mislim to.
Ali ne sumnjam da se od toga može umreti.
Ipak mislim da to ovde nije slučaj.
A kakav je ovo slučaj?
Ne znam. Ti si mene doveo na nepoznat teren.
Ti imaš ove svetske razloge
da "zagrliš" Limited.
Dok ovi ostali, sve što imaju je
da se možda ne osećaju dobro.
Možda čak ti i nisi toliko nesrećan.
Ti misliš da me moje obrazovanje tera na samoubistvo.
Ne, samo se pitam.
Sačekaj malo sa odgovorom.
Mislim da je to najsmešnija stvar koju sam cuo.
"Mislim da je to najsmešnija stvar koju sam ikada čuo."
Jako pametno. Šta je poenta?
Svetlo je svuda oko tebe
a ti ne vidiš ništa, samo senku.
A ti si uzrok te senke.
To si ti. Ti si senka.
To je poenta.
Pa, ja nemam tvoju veru.
Zašto se ne zaustavimo na tome?
Nikada nisi razmišljao da počneš iz početka?
Nekada jesam. Više ne.
Možda nam vera treba
samo za slučaj kada nemamo ništa drugo.
Pa, ja imam još nešto.
Zašto to ne bi sačuvao u rezervi?
I pokušaš ispočetka.
Ne mislim na novi početak. To svi rade.
Kraj znači kraj. Jednostavno kreni dalje.
Ako te je sve što si ti
i sve što si bio i sve što si uradio
na kraju dovelo do dna ove boce viskija
ili kupilo kartu u jednom pravcu za Sanset Limited
ne možeš navesti ni jedan dobar razlog na ovom Božjem svetu
da se ne sačuvaš od uništenja, jer ne postoji ni jedan.
Ako možeš naterati sebe
za zalupiš vrata na sve to
biće hladno i samotno
i šibaće te jaki vetrovi.
Ali nemoj ništa reći.
Samo uspravi kragnu
i nastavi da koračaš.
Ne mogu. Ne mogu.
Želiš li još kafe? - Ne, hvala.
Šta misliš da je to što tera ljude da oduzmu sebi život?
Ne znam. Razni razlozi.
Imaju li ti različiti razlozi nešto zajedničko?
Ne mogu da govorim u ime drugih.
Moji razlozi se svode na
postepeni gubitak prosvešćenosti
našeg postepenog prosvešćivanja prema prirodnoj
realnosti sveta.
Zemaljski razlozi. - Može se reći.
Elegantni razlozi. - To je bio tvoj opis.
Nisi izrazio neslaganje.
To su oni razlozi o kojima tvoj bližnji pojma nema
dok visi na svojoj kravati sa toplovodne cevi u podrumu.
On ima neki svoj glupi razlog
ali da nađemo način da ga obrazujemo
kako bi pronašao neki elegantniji razlog
i to učinimo dostupnim njemu i njegovim istomišljenicima
bilo bi tamo mnogo više ljudi
koji bi mogli da svrše sa sobom sa više radosti u srcima. Je l' tako?
Sada sam siguran da si podrugljiv.
U pravu si. Mislim da si me konačno dovukao tamo.
Profesor je završio mumlanjem.
Trebalo je da pazim kuda idem.
Trebalo je. Možda te uvlačim u bezizlaznu situaciju.
Misliš da se tvoji razlozi tiču sveta
a njegovi samo njega.
Mislim da si verovatno u pravu.
A ja mislim da vidim malo drugačiju istinu koja sedi preko puta mene.
A to je?
Da moraš voleti svog bližnjeg ili umreti.
Ne znam šta to znači. To je različito od svega što ja znam.
Reci mi kakav je tvoj svet.
Ne želiš to da znaš.
Naravno da želim. - Ne verujem.
Samo napred.
Dobro.
To da je svet u osnovi samo logor za prinudni rad
odakle radnici, apsolutno nevini
bivaju birani, unapred određenom lutrijom, po nekoliko
svakog dana za pogubljenje.
Ne mislim da je tako, ali tako ja to vidim.
I mislim da je upravo to slučaj.
Postoje li neki drugačiji pogledi, da.
Da li bi bilo koji od njih izdržao detaljniju analizu? Ne.
Želiš li da još jednom
pogledaš taj red vožnje?
Ako ovo nije život kakav si želeo, onda šta je?
Ne znam. Ne ovo.
Da li ti živiš životom kojem si se nadao?
Ne, ovo nije to.
Ali dobio sam ono što mi je trebalo umesto onoga što sam želeo.
Ponekad je to najveća sreća koja može da te zadesi.
Da, pa...
Ipak ne možeš da uporediš moj život sa svojim, zar ne?
Ne, ne mogu.
Jednostavno ne mogu.
Izvini. Trebao bih da idem.
Ne moraš da ideš. - Uvredio sam te.
Mene to ne može da povredi.
Nemoj ići. Uopšte me nisi povredio.
Znam da misliš da bih trebao biti zahvalan. Žao mi je što nisam.
Nisam to ni pomislio. - Trebao bih krenuiti.
Uzalud mi sav trud, je l'?
Divim se tvojoj upornosti.
Šta da uradim da te nagovorim da ostaneš samo još malo?
Zašto? Misliš li da ako ostanem dovoljno dugo, Bog mi se možda obrati?
Ne, nadam se da će se obratiti meni.
Znam da misliš da ti dugujem makar još malo svog vremena.
Znam i da sam nezahvalan.
Ali nezahvalnost nije greh
duhovno propaloj osobi, kao što bi to bio propovedniku.
Ne mislim da mi duguješ bilo šta profesore.
Zaista to misliš? - Da, to mislim.
Veoma si ljubazan. Voleo bih da ima nešto što bih mogao da učinim
da ti se odužim, ali nema.
Zašto se ne bi samo pozdravili. I ti možeš nastaviti svoj život.
Pretpostavimo...
Pretpostavimo da ti kažem da ćeš se probuditi ujutru
i nećeš imati želju da skočiš pred neki voz.
Pretpostavimo, da sve što treba da uradim je da te zamolim. Da li bi?
To zavisi od onoga od čega bih morao da odustanem.
Upravo sam to počeo da ispisujem na onom parčetu hartije.
Šta misliš, do čega mi je stalo?
Ne znam!
Šta je to što je putniku na peronu toliko drago
da bi umro za to? - Ne znam.
Ne, ne.
Ne znaš.
Ne želiš više da razgovaraš sa mnom?
Mislio sam da imaš "deblju kožu".
Imam. Ali ovo je prošlo do kosti.
Zašto misliš da postoji nešto čega neću da se odreknem?
Ne znam!
Mislim da svako ko je nestrpljiv da ga pregazi voz
mora imati nešto što ga muči.
Većina nas bi se zadovoljila
sa jednom ćuškom po glavi.
Ti kažeš da ti nije stalo ni do čega,
ali ja u to ne verujem.
Ne verujem da je smrt ikada zbog ničega.
Pitao si me šta mislim, čega se ti držiš
i moram priznati da ne znam.
Ili samo nemam reči da to opišem.
I možda ti znaš
ali nećeš da mi kažeš.
Ono u šta ja verujem
je da kada si izveo svoj slavni skok
je da si to poneo sa sobom
i toga si se držao.
držao si se za svirepu smrt.
Ja samo tražim reči profesore.
Tražim reči, jer znam da će me reči
dovesti do tvoga srca.
Pa, ne mogu ti pomoći.
Zbog napuštanja svega
sam i došao ovde gde sam sada.
Trebalo mi je puno truda za to. I ako postoji ijedna stvar
zbog koje se ne bih predao, to bi bilo upravo to.
Imaš li neki drugi način da mi to kažeš?
Jedina stvar od koje ne odustajem je odustajanje.
To je ono što me pokreće.
Zavisim od toga.
Stvari u koje sam verovao
su bile nežne, kao što sam već rekao.
Uskoro ih neće ni biti, a neće ni mene.
Ali ne mislim da je to zaista razlog moje odluke.
Mislim da ide dublje od toga.
Možeš se prilagoditi gubitku,
moraš. Mislim...
Voliš muziku, je l'?
Da, volim.
Ko je po tebi najveći kompozitor?
Džon Koltrejn, kapa dole.
Misliš li da će njegovo delo trajati zauvek?
Pa,
zauvek je dug period profesore, zato moram reći da neće.
To ne znači da nema vrednost?
Ne, ne znači.
Odustaješ od sveta malo po malo
postaješ saučesnik sopstvenog uništenja
i ništa ne možeš protiv toga.
Sve što uradiš, zatvara vrata negde ispred tebe.
Na kraju, ostaju samo jedna vrata.
To je mračan svet profesore.
Možda samo treba da priznaš da si se uvalio preko glave.
Priznajem, ali to me ne rešava obaveze.
Nemam izbora.
Ok.
Možda si u pravu.
Evo mog proglasa velečasni.
Predugo sam u mraku,
molim se za smrt, pravu smrt.
I da mislim da ću u smrti sresti ljude koje sam za života znao
ne znam šta bih uradio. To bi bila najveća kazna
najstrašnija noćna mora. Da sam mislio da ću
ponovo sresti majku i ponovo prolaziti kroz sve to
ali ovaj put bez nade u smrt kojoj se sada radujem
to bi bila moja poslednja noćna mora,
Kafka na delu.
Dođavola, profesore. Ne želiš da vidiš majku?
Ne, ne želim.
Želim da mrtvi budu mrtvi.
Zauvek.
I želim da budem jedan od njih.
Osim, naravno, ako ne možeš biti jedan od njih.
Ne možeš biti jedan od mrtvih
jer oni koji ne postoje ne mogu imati svoju zajednicu.
Nema zajednice.
Srce mi se zagreje od same pomisli na to,
mrak, samoća
tišina, mir,
i sve je to na tren oka odavde.
Ne gledam na stanje mog uma
kao na neki pesimističan pogled na svet.
Gledam na njega kao na sam svet.
Evolucija ne može da izbegne
vođenje intelegentnog života
do toga da postane svestan jedne stvari i samo jedne stvari,
a ta jedna stvar je UZALUDNOST.
Ako sam te dobro razumeo, ti kažeš
da svi koji nisu totalni idioti
treba da budu suicidni.
Da! - Šališ se?
Ne, ne šalim se.
Kada bi ljudi mogli da vide svet onakvim kakav jeste
da vide svoje živote onakvim kakvi zaista jesu
bez snova ili iluzija,
ne verujem da bi imali jedan dobar razlog da ne budu
mrtvi što je pre moguće.
Ne verujem u Boga. Možeš li to razumeti?
Pogledaj oko sebe. Zar ne vidiš? Buka i vika mučenika
mora da su zvuk koji prija njegovim ušima.
I prezirem ovakve rasprave...
argumente seoskih bezbožnika
čija se jedina pasija ogleda u beskonačnosti
koje je upravo ono što mu uskraćuje pravo na postojanje.
Tvoja družina
je družina bola i ničega više.
I da se taj bol može sakupiti
umesto što stalno kruži
sama bi njegova težina odvukla zemlju
sa zidova univerzuma
i poslala je slupanu i u plamenu, dole
kroz kakvu god noć je sposobna prouzrokovati
sve dotle dok od nje ni pepeo ne ostane.
A bratstvo,
pravda i večni život?
Zaboga, čoveče!
Pokaži mi jednu religiju koja čoveka priprema
za ništavilo, za smrt.
To je crkva kojoj bih se pridružio.
Tvoja priprema samo na još življenja,
snova, iluzija i laži.
Proteraj strah od smrti iz čovekovog srca... ni dana više živeo ne bi.
Ko bi želeo ovu noćnu moru
da nije straha od sledeće?
Senka sekire
visi iznad svake radosti.
Svaki put se završava smrću,
svako prijateljstvo, svaka ljubav.
Mučenje, gubitak, izdaja,
bol, patnja,
starenje,
nedostojanstvo,
odvratne duge bolesti
i sve to sa jednim zaključkom.
Za tebe
svi i sve
za šta si određen da neguješ i paziš.
To je istinsko bratstvo, istinska družina
i svi su doživotni članovi.
Ti kažeš da je moj brat moj spas?
Moj spas, pa onda... proklet da je.
Proklet u svakom obliku i formi.
Vidim li sebe u njemu? Da, vidim.
I od onoga što vidim mi je muka.
Da li me razumeš?
Možeš li da me razumeš?
Žao mi je.
Koliko dugo se osećaš ovako?
Celog svog života.
Da li je to istina? - I gore je od toga.
Ne vidim šta bi moglo biti gore od toga.
Bes je, zaista, samo za one bolje dane.
Istina je da ih je još jako malo ostalo.
Istina je, da oblici koje vidim
počinju lagano da se prazne.
Nema više ničega u njima,
ostali su samo nagoveštaji voza, zidova
sveta, ljudi.
Stvari koje vise
u bezosećajnom obliku u urlajućoj praznini
bez smisla u svom životu
u svojim rečima.
Zašto bih želeo društo nečega takvog?
Zašto?
Prokletstvo.
Shvataš li šta si spasao?
Pokušao da spasim. Još pokušavam. Pokušavam svojski.
Ko je tvoj brat? - Ko je moj brat? Da.
Je li to razlog zbog koga sam ovde?
Ne, zbog toga sam ja tu.
Pitao si me, čega sam profesor?
Ja sam profesor tame,
noć i u dnevnom odelu.
A sada, želim ti sve najbolje,
ali moram da krenem.
Ostani još malo.
Ne, nemam više vremena. Zbogom.
Možemo da pričamo o nečemu drugom, kunem se.
Ne želim da pričam o ničemu drugom.
Ne idi napolje profesore. Znaš šta je tamo napolju.
Da, znam. Zaista znam.
Znam šta je napolju i znam i ko je napolju.
Žurim da mu se prislonim na koščate obraze.
Nema sumnje da će biti iznenađen kada shvati koliko ga volim.
I kad mu se okačim na vrat
šapnucu mu u njegovo suvo drevno uvo:
"Evo me. Evo me."
Sad otvori vrata! - Ne čini to.
Ti si ljubazan čovek. Saslušao sam te
i ti si mene. Nema se više šta reći.
Tvoj Bog je jednom bio
na svitanju beskrajnih mogućnosti
i evo šta je od toga napravio.
Kažeš mi da želim Božju ljubav. Ne želim.
Možda želim oproštaj, ali nema nikoga od koga bih ga zatražio.
Nema povratka. Nema ispravljanja grešaka.
Samo nada u ništavilo.
I držim se za tu nadu.
Sada otvori vrata. - Ne radi ovo.
Molim te, otvori vrata.
Hvala i zbogom.
Profesore,
znam da nisi tako mislio.
Biću tamo ujutro.
Biću tamo, čuješ li?
Biću tamo!
Biću tamo.
Znaš da nije tako mislio.
Znaš da nije.
Ne razumem zašto si me poslao tamo dole.
Ne razumem.
Ako si želeo da mu pomognem, zašto mi nisi dao reči za to?
Dao si ih njemu a šta je sa mnom?
U redu je. U redu je.
Ako i nikada više ne progovoriš
znaš da ću održati tvoje reči.
Znaš da hoću. Znaš da sam dobar u tome.
Je li to u redu?